În secolul XIX,
Jules Verne a scris cele mai interesante romane de aventuri.
Romane, cum ar fi, "20.000 de leghe sub mari",
"O călătorie spre centrul pământului"
și "Insula Misterioasă".
Mulți le consideră a fi opere de science-fiction,
însă vernienii sunt de cu totul altă părere.
CĂLĂTORIA 2: INSULA MISTERIOASĂ
Traducerea și adaptarea: Paul997
Nu e bine!
Așa, bravo...
Fără frică!
Ia să vedem!
Bună seara, dlor polițiști! Vrea cineva să facă o baie?
Salutare! Ți-am simțit lipsa la poker, săptămâna asta.
Mersi că m-ai sunat, Jim. Ce se întâmplă?
N-am vrut să transmitem prin stație.
Puștiul a intrat într-o instalație de sateliți.
Apoi a intrat cu motocicleta în piscina familiei McGillicutty.
I-am convins să nu depună plângere.
Anderson, tatăl tău vitreg a venit după tine.
Nu e tată vitreg, e tutore legal.
Dacă n-aș fi intervenit,
ai fi ajuns la școala de corecție pentru următoarele șase luni.
Prefer școala de corecție.
Vrei să-mi explici de ce ai spart o instalație de sateliți?
Nu-ți face griji, mamă. Nu e mare lucru, pe bune.
Nu-i mare lucru dacă poliția sună în toiul nopții?
Sean!
Sean, trebuie să vorbim despre ce s-a întâmplat.
Eu încă nu înțeleg cine i-a dat lui voie să vorbească.
Dacă eu n-aș vorbi, acum ai fi fost la închisoare.
Deja sunt într-o închisoare.
Ce vrei să spui prin asta? Sean?!
Nu eu am cerut să mă mutați de la fosta școală și de lângă prieteni
și să mă târâți tocmai în Dayton.
- E-n regulă, Liz. - Ba nu! Sean!
Bun! Acum c-am găsit asta, trebuie să aflu ce înseamnă.
Nu sunt aici!
- Eu sunt. Ești ocupat? - Da!
Voiam să vorbesc cu tine...
ca de la un adult îngrijorat la un adolescent... oarecum neliniștit.
Cam complicată ecuația asta a ta.
Amice...
- Ce-ai aici? - Nimic!
E o criptogramă, nu? Pare a fi codul Morse.
O silabă sunt punctele, iar două silabe sunt liniile.
Am învățat în Marină.
Foarte bine, ce scrie?
- La ce-ți trebuie? - E complicat.
- La fel e și codul. - E complicat?
Bun... uite care-i treaba.
În urmă cu câteva nopți,
un semnal radio neidentificat a repetat în continuu aceste cuvinte.
"Pip Zorn lovește..."
Toate sunt personaje din cărțile lui Jules Verne.
În mod clar, mesajul a fost transmis de un vernian.
Echipamentul meu n-a fost în stare să recepționeze întregul mesaj,
așa că...
Ai intrat acolo pentru a avea un semnal mai puternic.
Cineva a trimis mesajul ăsta, iar eu îl voi decoda.
E foarte important pentru mine.
Știi ceva? Ce-ar fi să-l decodăm împreună?
- Bine. - Bun...
În prima parte, scrie:
"Insula..."
"... este"
"adevărată."
"Insula este adevărată."
Vorbești serios? Nu glumești cu mine?
Nu. Așa scrie. "Insula este adevărată."
Nu-mi vine să cred!
Nu-mi vine să cred că cineva a găsit insula.
Care insulă?
Insula Misterioasă! Vernienii o caută de ani de zile.
Ce scrie în continuare?
"Fiul lui Steve. Născut în... 1883."
Fiul lui Steve...
Stevenson!
- Robert Louis Stevenson! - Scriitorul?
Însă el s-a născut cu mult înainte de 1883. Trebuie să fie altcineva.
- Poate că nu e "cineva". - Poate că e "ceva"!
Ce cauți?
"Comoara din insulă", scrisă de Robert Louis Stevenson, în 1883.
Bun, ce scrie mai departe?
"Numele cel din urmă e cel mai rapid..."
"Așa a ajuns la catargul lui Lemuel."
E cel mai rapid? E un fel de alergător?
Dacă numele lui se traduce prin "rapid"?
- Swift... - Jonathan Swift!
Alt scriitor...
Și el a scris despre o altă insulă!
Înseamnă că Lemuel ar fi... ia să vedem... Lemuel Gulliver.
- Avem trei cărți diferite... - De la trei autori diferiți.
Despre trei insule diferite...
Poate că... toate cele trei cărți sunt despre aceeași insulă!
Poate de asta nimeni nu a găsit Insula Misterioasă.
Pentru că n-au folosit celelalte două cărți.
Există o hartă în "Comoara din Insulă"?
Da, și Swift are una.
Sunt diferite de ale lui Verne. Nu înțeleg.
Ce faci?
- Știi ce-am făcut în Marină, Sean? - Nu.
Trei ani la rând... am câștigat premiul Brockford,
pentru spargerea de coduri.
Incredibil!
Cred că ți-am găsit insula misterioasă!
- Ce sunt astea? - Coordonate.
Longitudine și latitudine.
Ar trebui să fie undeva...
... pe aici.
La 160 de kilometri de coasta Republicii Palau.
Chiar în mijlocul Pacificului de Sud.
- Ce crezi că faci? - Trebuie să plec!
- Unde să pleci? - Pe Insula Misterioasă.
Foarte tare... Nu faci o escală pe Lună și-mi aduci o înghețată?
... iar tu o să-mi asculți toate glumele.
- Nu pleci în Palau, Sean. - De ce?
În primul rând, ești pedepsit. Ca să nu mai vorbim că ești la școală.
Sunt elev de nota 10. Pot să lipsesc și eu câteva zile.
Doar e vorba de Insula Misterioasă!
Încetișor...
Crezi c-o să călătorești la capătul celălalt al lumii
să te întâlnești cu un țăcănit de la un radio-fantomă?
Nu e un țăcănit. E Alexander Anderson. Bunicul meu.
- De unde știi că e el? - Totul se leagă.
El e primul vernian din familie.
Jumătate din viața sa a căutat Insula Misterioasă
și nimeni n-a mai auzit de el de doi ani.
Cred că are probleme, iar eu o să-l găsesc.
Sean, oprește-te!
Nu le las să pleci într-o misiune de salvare, mai ales singur,
și, chiar dacă-ți place sau nu, ești încă un puști.
Înțeleg situația ta. Vrei s-o faci fericită pe mama.
Pentru asta, îți sunt recunoscător.
Însă trebuie să te concentrezi asupra companiei tale de construcții,
să plătești casa sau să fii atent la dorințele ei.
Eu sunt bine!
Chiar dacă-ți place sau nu, chestia aste e peste puterile tale.
Se pare că mesajul a fost transmis de bunicul său.
Sean a spus că a dispărut de doi ani.
E greu să dispari dacă niciodată nu ești aici.
Eu n-aș crede niciun cuvânt al lui Alexander Anderson.
Sean pare a fi cât se poate de convins.
Alexander a încercat mereu să convingă lumea.
M-am prins. Așadar în mintea lui Sean, Alexander e un aventurier fascinant.
Însă, în realitate, e doar un bărbat care n-a fost alături de familie.
Tocmai de asta trebuie să-l lăsăm pe Sean să facă călătoria asta.
De ce?
Pentru că Sean are nevoie de un bărbat în viața lui.
Cineva care-i va fi alături și-l va înțelege.
Când am decodat acel cod,
a fost prima dată când ne-am înțeles pentru mai mult de cinci minute.
Interacționează cu el pe o insulă... nemisterioasă. Poate Hawaii.
Hawaii... Luna noastră de miere...
- Vorbesc serios, iubire. - Și eu vorbesc serios.
O să zburăm în Palau,
iar când Sean o să vadă că insula nu există,
iar bunicul lui nu e acolo,
eu îl voi consola.
Și cu asta, basta.
- Bună dimineața, amice! E ora 07:00! - Sunt ocupat!
Nu cred c-o să fii prea ocupat și pentru asta.
Mă duc în Palau?!
Era să ghicești... Mergem împreună în Palau!
Ce...?
Știu că ai câștigat acel premiu, însă eu am mai fost în aventuri din astea.
Lasă-mă pe mine să mă ocup.
Ușurel, amice... Nu uita cine plătește călătoria asta.
Regina Isabella nu-l însoțea pe Cristofor Columb.
Foarte bine, Isabella. Te las pe tine să te ocupi.
Vedem noi cum... Atenție! O șopârlă! Ai grijă!
Ești așa mare și ți-e frică de o mică șopârlă?
Nu mi-e frică de nimic. Ador șopârlele. Când sunt cizme și curele.
Ne scuzați!
Bună!
Ce mai faceți? Noi... americani...
Tu... ghid?
- Sean... - Lasă, mă descurc.
Tu... duci pe noi... pe barcă... pe apă.
Doriți să închiriați o barcă?
Știi care e limba oficială în Palau? Engleza.
Mulțumesc.
Vrem ca cineva să ne ducă pe o insulă localizată... aici.
- Nici nu se pune problema. - Așteptați! De ce?
Pentru că nu există nicio insulă. E doar un cimitir pentru vapoare.
Te plătim bine. O mie de dolari!
Doar un prost își dă viața în schimbul banilor.
Mă scuzați... Azi e ziua voastră norocoasă.
Eu sunt cel mai bun căpitan din Palau.
Am înțeles că aveți nevoie de un mijloc de transport.
Da, vrem ca cineva să ne ducă aici. Plătim o mie de dolari.
Scumpule... e o nimica-toată.
Haideți să mergem.
Ce tare o să fie. N-o să fiți dezamăgiți.
Scot sute de oameni pe mare,
și îi aduc înapoi... aproape de fiecare dată.
- Super vaporul... - Vai, mulțumesc.
Ce mama-naibii mai e și asta?
E cel mai bun elicopter din Palau.
N-aș vrea să-l văd pe cel mai rău.
Ăsta e sistemul meu de alarmă.
Mai bine aș merge cu Titanicul.
Kailani, avem clienți.
Trebuie s-o cunoașteți pe fata mea. E o adevărată frumusețe.
Seamănă perfect cu mine.
Cred că elicopterul ăsta nu-i bun de nimic. Hai să plecăm.
Știi ceva, Hank...
Dacă mă uit mai bine, e de-a dreptul splendid.
Asta-i fiica care seamănă perfect cu tine?
Uită-te, nările sunt identice.
Cine-s ăștia?
Eu sunt un explorator științific.
Iar el e... Hank.
Trebuie să ajungem la aceste coordonate.
Nu cu elicopterul ăsta! E partea cea mai periculoasă a oceanului.
Pauză! Scumpa mea... Uite care-i treaba.
Au fost de acord să ne plătească o mie de dolari americani.
Cu banii ăștia, ți-aș plăti facultatea.
- Două mii! - Nici vorbă! Am avut o înțelegere.
Atunci, trei mii. Poate așa găsiți pe cineva să vă ducă acolo.
Te rog...
Merge și cu carte de credit?
Bună ziua, oameni buni. Urmează turul de lux.
Relaxați-vă și pregătiți-vă pentru călătoria vieții voastre!
Urmează un mesaj din partea pilotului.
Vă vorbește pilotul...
Vai de mine...
V-am păcălit...
Dacă o să priviți pe fereastră, în partea stângă,
o să vedeți ceea ce numim Oceanul Pacific.
În partea dreaptă, o să vedeți... cealaltă partea a Oceanului Pacific.
Așa ai de gând să continui tot drumul?
Ați plătit pentru turul de lux.
Cerul e minunat, nu?
Ziua de azi pare a fi deosebit de... maiestuoasă.
Maiestuoasă? Pe bune?
Am puțină treabă...
Trebuie să ocolim furtuna.
Coordonatele ne indică că acolo e insula.
- Nu există nicio insulă acolo. - Se pare că acum o să aflăm.
- Trebuie să ieșim din zona asta! - Și eu mă gândeam la același lucru.
Nu, așteptați!
"Insula Misterioasă, capitolul I.
"Pasagerii au fost transportați în mijlocul unei coloane de aer"
Sean, suntem aproape de un uragan de gradul 5.
Nu e momentul potrivit să luăm cartea ad litteram.
Trebuie să pătrundem în uragan pentru a ajunge pe insulă.
Ești nebun? N-o să supraviețuim.
Trebuie să avem încredere în Jules Verne.
Știi în ce am eu încredere? În gravitație!
- Gabato, scoate-ne acum de aici! - Sunt de acord cu tine...
Însă... uite cum stă treaba... nu mai controlez elicopterul.
Regulatorul s-a stricat.
Ce?!
Ne prăbușim!
Nu se poate!
Sean!?
Revino-ți, amice!
E-n regulă. Încearcă să te ridici.
Bravo!
- Ți-am spus că o să meargă. - Ai avut dreptate.
Nu-mi vine să cred că am reușit.
E Jules Verne! Trebuie să crezi!
Unde suntem? Unde-i tata?
Să mă ajute cineva!
Ajutor!
Tată, piciorul tău e la locul lui.
Piciorul meu! Se mișcă!
Încă sunt întreg...
Ai avut dreptate. Există o insulă. Văd că nu-i cine știe ce...
Nu la așa ceva mă așteptam.
Oameni buni, ascultați.
Trebuie să adunăm tot ce a ajuns la mal și să ne facem provizii.
Trebuie să ne găsim un adăpost. Haideți să mergem.
Aici erai, iubirea mea. Am crezut că te-am pierdut.
Cred că am găsit o ieșire de pe plajă.
Ce s-a auzit?
Un zgomot înfricoșător într-o peșteră întunecată.
Mergi mai departe...
Ăsta-i Paradisul și aici îmi fac concediul.
Doamnelor și domnilor... vă prezint...
Insula Misterioasă...
Ce-i locul ăsta?
Insula asta... e meseriașă.
Ăștia ajung uriași?
Sean, ce spunea Jules Verne despre ăștia?
E una dintre primele reguli ale biogeografiei insulei.
Animalele mici devin mari, iar cele mari devin mici.
Liliputani. Swift a scris asta în "Călătoriile lui Gulliver".
Vreau să-l păstrez ca și animăluț de companie.
Fiți atenți! Vedeți fumul ăla?
Acolo e locul unde a campat bunicul meu.
- De unde știi? - Ce altceva ar putea fi?
Poate că băștinașii se pregătesc să ne gătească la cină.
Nu putem afla decât într-un singur fel.
Stați așa.
Sper că bunicul tău e bine, însă eu și tata nu mergem nicăieri.
- Ne întoarcem la plajă. - Ce să faceți acolo?
Să scriem S.O.S din scoici și poate "Ajutor".
E un uragan furios acolo. Nimeni n-o să vadă mesajul vostru.
Sean, are dreptate. Trebuie să rămânem împreună.
După ce-l găsim pe bunicul lui, o să chemăm ajutor cu radioul sau.
Bine...
Însă dacă suntem făcuți bucățele, pe tine o să dau vina.
Eu o să dau vina pe amândoi.
Super...
Ce-am făcut? Pe bune... Ce-am zis, ce-am făcut?
E o chestie din Marină. Stoarce-o și transpirația iese afară.
Foarte amuzant, "marinarule".
Să nu vii la mine plângând când te înroșești că o roșie.
Ți se pare că eu transpir?
Frate, ce pietre lipicioase.
Nu mișca!
Astea nu-s pietre. Sunt ouă.
Ce tare! Hai să spargem câteva și să facem o omletă.
Nu-i o idee bună deloc.
Ce naiba, frate? Nu mi-am luat micul-dejun.
Dacă sunt ouă gigantice, trebuie să fie și o mamă gigantică.
Trebuia neapărat să fie și o șopârlă... De ce nu sunt șerpi?
Bun, trebuie să ne mișcăm repede, însă cu atenție.
Șopârlele au mirosul și auzul foarte bine dezvoltate.
Hai să mergem...
Chiar că umblăm pe ouă...
- Oameni buni... - Să nu mai faci încă un pas.
- Tati, ai grijă. - Nu-ți face griji, scumpo. Mă descurc.
Vezi, nu-i nicio problemă.
Fugiți, fugiți!
- Înspre junglă! - Mai repede!
Haideți!
Pe aici!
În spatele tău! Grăbește-te!
Sean!
Bă Godzilla!
Fir-ar să fie...
Haideți!
- Nu vă opriți! - Mai repede!
Înapoi!
Sean, stai în spatele meu! Haideți, înapoi!
- Înapoi! - Hank!
Nu acum, Sean. E speriată!
Ba nu, are sânge rece și e atrasă de căldură.
Foarte... bărbătesc.
- Acum ce facem? - Mai avem un singur lucru de făcut.
Lovitura trăsnetului!
Cred c-am înfuriat-o și mai rău.
Sper că nu-i place mâncarea polineziană.
Sper că nu-i place mâncarea cu caca în pantaloni.
Haideți!
E toată lumea bine?
Nu stați cu mâinile-n sân. Aplaudați!
Bunicule!
A fost incredibil!
Un sunet de împerechere aproape perfect.
De fiecare dată o păcălesc.
Ei sunt Gabato și Kailani. Cu elicopterul lor am ajuns aici.
Încântat!
Eu sunt tatăl vitreg al lui Sean, Hank Parsons.
L-am ajutat pe Sean să vă spargă codul.
Tată vitreg? Poate de asta ți-a luat așa mult.
Cât de greu poate fi să spargi un cod,
transformând niște personaje verniene într-o listă cu puncte și liniuțe?
Sau ai fi putut trimite mesajul necodat.
Asta e dovada incontestabilă că nu ești un Anderson.
Cred c-ar fi mai bine să plecăm de aici.
După sunetul acela de împerechere, poate vrea să te ia de soț.
Văd că ești glumeț. Bravo ție, Henry.
Mă cheamă Hank. Niciodată Henry. Doar Hank.
Văd că ești un om hotărât. Ce-ar fi s-o iei tu înainte.
Dacă mă gândesc mai bine, vrem să supraviețuim după noaptea asta.
Așa că, mai bine, mă urmați pe mine. Veniți!
Hank, eu te urmez pe tine.
Hai, ia-o înainte.
E uimitor!
Am ajuns, oameni buni.
Asta e casa mea.
Fiți bine veniți!
Am un ascensor care funcționează, instalație sanitară...
chiar și un televizor HD cu diagonala de 190 de centimetri.
De unde ai toate lucrurile astea?
Le-am luat de pe barca care m-a adus aici.
Se numea "Lucy, cea cu ochii albaștri".
Și-a dat viața în mijlocul uraganului
pentru că eu să descopăr misterioasa insulă.
- Un cocktail? - Mulțumesc!
Radioul ăsta l-ai folosit să emiți semnalul?
Da, l-am construit chiar eu.
Am folosit un ceas deșteptător,
niște cupru din minele de pe deal și o linguriță.
Știi cât timp mi-a luat să-l construiesc, Henry?
Păi... nu știu... cred că mai puțin de... "nu-mi pasă".
Trei luni. Știi cât i-ar lua cuiva ca tine?
O eternitate!
Haideți să luăm legătura cu Palau și să plecăm de pe insula asta.
Nu-i chiar atât de ușor, scumpo.
Trebuie să aștepți ca satelitul de comunicații
să ajungă în poziția corectă.
- Și cât timp trebuie să așteptăm? - Vreo două săptămâni...
Vrei să spui că suntem blocați aici timp de două săptămâni?
Nu suntem blocați. Cred că o să fie amuzant.
O să ne cunoaștem mai bine.
Sean, să supraviețuim aici n-o să fie amuzant.
Și ce-o să zică mama ta dacă dispărem două săptămâni?
Până te întorci tu, probabil o să se recăsătorească.
- Îl lași să-ți vorbească așa? - Nu-i nimic.
Bun, care-i planul, dle colonel?
Ce-ar fi să ne mai arăți niște șmecherii de-ale tale
care nu ne vor scoate de pe insula asta.
Se mai gândește cineva la ce se va întâmpla
dacă ouăle de șopârlă eclozează?
Dacă ți-e frică de niște șopârlițe, poate n-ar fi trebuit să vii aici.
Da, doar i se spune Insula Misterioasă.
Trebuia să te aștepți la lucruri misterioase.
- Chiar ăsta-i titlul. - Sean, știu ce scrie în carte.
Ai vrut să găsești Insula Misterioasă. Misiune îndeplinită!
Ai vrut să-ți găsești bunicuța. Ai găsit-o și pe ea...
Misiune îndeplinită!
Dimineață plecăm de aici.
Și pentru ultima dată, numele meu e Hank.
Ce-i cu graba asta?
Mâine o să vă arăt un loc care o să vă taie respirația.
- Pentru totdeauna? - O să vedeți...
Haideți să mâncăm ceva. Mâine e o zi importantă.
- Noapte bună, scumpo! - Noapte bună, tata!
Ce mai faci?
În afară de faptul că ne-ai izolat pe insula asta idioată,
totul e excelent.
Foarte bine.
Mă gândeam... să ieșim împreună... cândva.
Dacă vrei...
Am senzația că tu te distrezi cu totul altfel decât mine
Poate nu-i chiar așa... Ce-ți place să faci weekend-urile?
- Îmi place să colecționez moluște. - Nu se poate! Și mie.
- Îmi plac moluștele. - Pe bune?
- Da! - Care-i preferata ta?
- A mea e melcul Mxyzptlk. - N-o să crezi! Și a mea tot asta e.
Eu am inventat numele ăsta.
Mxyzptlk nici măcar nu e un melc. E unul dintre inamicii lui Superman.
- Văd că ai cucerit-o... - Mă rog...
Să atragi atenția unei femei e unul dintre cele mai grele lucruri.
Așa... și ce-ar trebui să fac, Casanova?
De când am așteptat să am discuția asta cu tine, amice.
Trebuie să știi trei lucruri pentru a înțelege fetele.
Numărul unu: nu-ți urma instinctele.
În oricare altă situație, e bine să-ți urmezi instinctele,
nu însă și cu femeile.
Fă exact inversul a ceea ce gândești să faci.
Numărul doi: trebuie să fii deschis, sensibil...
Femeile nu vor un bărbat doar pentru că e mare și puternic
și au abdomenul ca mine.
Nu! Vor unul care gândește, unul care simte.
Vor pe cineva care le înțelege.
Femeile vor un bărbat care e conștient de sentimentele sale.
Al treilea lucru e cel mai important dintre toate.
Femeile au răspuns la lucrul ăsta de mii de ani de zile.
Spune-mi odată!
Trebuia să faci chestia asta.
Ce-i asta?
Ăsta-i dansul de iubire al pectoralilor.
- Aruncă cu o boabă în ei. - Nu...
Aruncă cu o boabă. Ia una din spatele tău și aruncă.
Nu-ți fie frică. Nu mușcă. Pune mâna pe o boabă.
Acum ia mai multe. Aruncă la foc continuu.
Nu arunc la foc continuu.
Nu mă opresc până nu-i hrănești.
- Să-i hrănesc? Nu! - Hrănește-i! Le e foame.
- Îi hrănesc eu! - Bravo, băiatu'! Ia vino-ncoace.
Ești pregătit? Încep!
Încetează!
- Ești pregătit? Asta-i specială. - N-o irosi.
- Nu se poate... Ce tare e! - Nu-l mai încuraja.
- E un dar. - Chiar e un dar.
Sean, funcționează de fiecare dată.
Haide, mișcă-te odată.
Unde mergem?
Nu știu, însă dacă mai durează mult, o să-și fractureze un șold.
Gata, merg.
Haideți. Aproape am ajuns.
Pregătește-te, Gaby, o să-ți tai respirația.
Incredibil!
Acum nu prea mai sunt o bunicuță, nu?
E cineva?!
Nimeni n-a fost pe aici de mii de ani, Gaby.
Ghicește cineva ce e aici?
Tu?
Tu știi?
- Legoland? - Nu.
Ăsta-i Poseidon...
- Mă ajuți puțin? - Da.
Atlantida?
Nu-mi vine să cred. E orașul dispărut, Atlantida.
E Atlantida despre care a scris Jules Verne, până la ultimul detaliu.
Atlantida nu era pe apă?
Ba da, când Verne a scris despre ea, însă are un ciclu de 140 de ani.
Jumătate din timp e deasupra apei.
Și ce se întâmplă în cealaltă jumătate?
E vorba despre recurență tectonică.
Oceanul nu face față activității tectonice,
împingând pământul la suprafață.
Apoi, întreaga insulă ajunge pe fundul oceanului.
Nimeni n-a mai văzut-o în mărimea asta.
E uimitor!
Veniți cu mine.
De 30 de ani caut bucățica asta de Paradis.
I-am promis tatălui tău c-o vom găsi împreună.
Însă nu e aici să se bucure.
M-am asigurat că fiul lui se va bucura.
De-asta am criptat acel mesaj.
Am vrut ca un Anderson să vadă locul acesta,
înaintea altcuiva.
Unii oameni numesc stelele, animalele sau plantele, după numele lor.
Noi vom numi această insulă splendidă după numele nostru.
Peste două săptămâni, vom lua legătura cu autoritățile și vom pleca de aici.
Iar peste trei săptămâni vom fi pe coperta revistei Time.
- Oameni buni, avem o problemă. - Ce vrei să spui?
Vedeți apa asta? E apă sărată.
Apa sărată poate ajunge atât de departe doar dacă vine din subsol.
- Și... - Insula asta se va scufunda...
Sigură apă sărată de aici e cea din creierul tău.
Am analizat mostre și am făcut calcule.
Insula asta se va scufunda doar peste 14 ani.
- Alexander, ai calculat greșit. - De unde știi tu ?
M-am lovit de problemă în construcții. Se numește lichefierea solului.
Se vede în crăpături aici, aici, până aici.
- Uite acolo. Și aici ! - Bine, am înțeles.
Cât timp mai avem ?
Dacă ar fi să calculez, la câtă apă e aici...
Maximum două-trei zile.
Și apoi ? Eu nu plutesc.
O vei face, dacă nu rezolvăm problema.
Trebuie să putem scăpa cumva.
- Construim o barcă ! - Furtuna o va înghiți cu totul.
Mi-a venit o idee ! Ce spuneți de Nautilius ?
Cum ne ajută un aparat de fitness să scăpăm de aici ?
Nautilius, submarinul căpitanului Nemo, construit în 1870.
Bravo, Sean ! În capitolul 16, Verne a scris că e ascuns pe insulă.
Dacă ajungem la timp, trecem cu el pe sub uragan, până în Palau.
Am o singură întrebare: Unde e ?
Un singur om ne poate lumina.
Căpitanul Nemo.
Cimitirul de corali - locul de veci al căpitanului Nemo.
Legenda spune că aici l-a înmormântat echipajul lui.
Ar face bine să fie și jurnalul lui Nemo acolo.
Ne-ar putea dezvălui unde se află Nautilius.
Nu am reușit să mă strecor acolo. De la atâtea omlete...
Intru eu.
Sunt singura care încape acolo.
- E mult prea periculos ! Nu ! - N-am nevoie de aprobarea ta.
Te iubește tăticu' !
Ține minte ce ți-am spus. Ai grijă ! Nu știi peste ce dai.
- Draga mea ! Ai pățit ceva ? - Nu !
Am reușit să intru.
Ce-a fost asta ?
Deci așa se aude când se scufundă...
Grăbește-te !
Trage-o !
Bună !
- Ce scris urât avea ! - E limba sanscrită.
- Ești pe-aproape. E hindi. - Da. Era din India.
Scrie că Nautilius e într-o peșteră de bazalt,
în cealaltă parte a insulei, la poalele stâncilor.
- Știu unde e. - Bun. Acolo mergem.
Care e cea mai bună rută ?
Depinde. Cel mai sigur drum e cel pe plajă,
dar cel mai rapid drum e prin inima insulei.
- Ce părere ai ? - Nu cred că avem de ales.
- Cea mai rapidă cale. - Are dreptate. Îl susțin.
Vă avertizez că inima insulei e presărată cu vârfuri ascuțite,
jungle întunecate și creaturi înspăimântătoare.
Sunt de coșmar !
Cine vrea să trăiască o aventură ?
N-am ajuns ?
O să ajungem, Gaby.
Ce s-a auzit ?
Plăcile tectonice se îndepărtează, chiar sub insulă.
Să ne grăbim ! Mai repede !
Ce-i asta ?
E cenușă vulcanică ?
Zici că-i...
Aur.
Aur pur.
E comoara de care vorbea R. L. Stevenson, în "Insula Comorii".
Vulcanii sunt făcuți din ceea ce erup, iar dacă acesta erupe aur...
E un munte de aur !
Probabil că sunt cantități imense de aur. Hai să vedem !
Stați ! Ne va lua câteva zile să ajungem acolo. Nu avem timp.
Ne facem timp. E aur vulcanic, o descoperire incredibilă !
Înțeleg, dar trebuie să ajungem la submarin.
Nu mai sunt un copil. Am și eu un cuvânt de zis !
Sean, ești responsabilitatea mea. Nu-ți risc viața...
Stai așa ! Nu-i spui tu ce să facă !
- Nu ești tatăl lui. - Nici tu nu prea i-ai fost bunic.
Eu i-am oferit un vis, o aventură, o fantezie.
- Tu ce i-ai oferit ? - I-am oferit multe, Alexander.
Un simț al răspunderii. E ceva ce tu nu ai.
Nu mergem după aur. Plecăm de aici. Punct.
Sean, te rog. Trebuie să părăsim insula.
Adio, aur !
- Cum te simți ? - Mirific.
M-am săturat să îmi tot spună Hank ce să fac.
Și tata se implică în viața mea, dar mă face adesea de râs.
Vara trecută voiam să mă angajez, iar el a survolat tot Palaul,
aruncând mii de copii ale CV-ului meu, din elicopter,
Ce stânjenitor ! Nu e aiurea că se străduiesc atât de mult ?
Nu.
Cel mai aiurea ar fi dacă nu s-ar strădui deloc.
Alexander, ești sigur că ai citit bine busola ?
Normal. De ce ?
Pentru că ne aflăm aici și trebuie să fim tocmai acolo.
Toate problemele au o soluție, dolofanule.
Să vezi o soluție distractivă !
"Să vezi o soluție distractivă..."
Aveți o umbrelă pentru Mary Poppins, care va zbura până în vârf ?
Știam eu că ești bun la ceva !
Așteaptă puțin, Henry.
- Unde se duce ? - Nu știu, dar e nebun de legat.
Fii sigur de asta !
E ușor să încaleci albina, dacă nu o privești în ochi.
E demențial !
Dă-te jos, imediat !
De ce aș face asta ?
Asigurarea nu acoperă căderea băbuțelor de pe albine uriașe.
- Dă-te jos ! - Cum vrei !
Să nu-ți uiți colacul când ajungi în oceanul Pacific !
Sean !
Vrei să zburăm împreună ?
E uimitor !
E ca și cum ai călări un armăsar, în Serengeti !
E superb ! Parcă ești în paradis !
Ce naiba ?
- E cumva... - Rahat de pasăre ?
Cred că e o ditamai...
Pasăre !
În copaci !
Pare a fi înfometată !
E drepneaua cu coadă de ac !
Se hrănește cu larve și albine !
Uite încă una !
Ține-te bine !
Vezi pe unde zbori !
- Ai jucat vreodată jocul Lașului ? - Nu ne jucăm aici.
Nu ! Mă refeream la manevră.
Îmi place cum gândește !
Nu încă !
- Ți-a plăcut, amice ? - Te iubesc atât de mult !
Prea multă fericire !
Kailani !
- M-ai salvat ! - Da. Se pare că da.
Sau poate că nu.
Fugi !
Sean, ce faci ?
Hai, păsărică !
Să te văd !
Da !
- Sean, ce ai pățit ? - Nu-mi pot mișca glezna.
Ne oprim și vedem ce putem face.
Nu aici. E și mai periculos noaptea.
Te ridic. Număr până la trei.
Unu, doi, trei, sus !
Dă-mi mâna.
S-a mai dezumflat ?
E dislocată. S-ar putea să dureze ceva.
Mergem să luăm apă.
Va trebuie să o fixăm la loc.
Bine.
Alexander, eu îl țin. Numărăm până la trei ?
Da.
- Ești gata ? - Da.
Unu !
- Dar doi și trei ? - Da, doi și trei ?
Doi, trei.
- N-a fost prea rău. - Nici bine n-a fost.
Avem ceva pentru durere ?
Nu avem nimic aici.
Gata, amice.
Bravo.
Avem asta.
Nu.
Nu sunt genul care cântă sub clar de lună.
- Știi să cânți ? - Puțin.
Serios ? Muzica e un analgezic natural.
- Încearcă. - Nu.
Bine. Stai liniștit. Ți-am pregătit ceva special.
Și ar trebui să îmi facă bine ?
Ai răbdare să o acordez.
Numai un bărbat adevărat poate cânta la o chitară mică.
Și un bărbat și mai adevărat îl poate asculta.
Văd copaci înmuguriți și roze stacojii Le vedem înflorind, cât om trăi
Și mă gândesc: Ce lume minunată !
Văd albine imense și ți-am zis, da, Că Alexander e mai bătrân decât Yoda
Și mă gândesc: Ce lume minunată !
Insula de sub noi, care se scufundă, Ce-o fi băut, Alexander să ne răspundă !
Dar a trecut, cerul e senin Căci vom găsi vestitul submarin !
Și te vei gândi: Ce lume minunată !
E extraordinar !
Ce, talentul meu muzical ?
Nu, descoperirea Omului-Pădurii cântător.
Serios, unde ai învățat să cânți ?
Tatăl meu îmi cânta, când eram mic.
Să îi spui să ieșim la o bere, când ne întoarcem.
Să vedem dacă îl găsești.
De ce ? Unde e ?
Nu știu.
A plecat când aveam opt ani. Nu l-am mai văzut de atunci.
Măcar m-am ales cu o melodie.
- Îți place de el, nu ? - De Sean ? Nu !
E cam încăpățânat, dar e băiat bun.
Nu avem nicio șansă.
Când scăpăm de aici, se va întoarce în America,
își va vedea de viața lui și se va duce la facultate.
- Eu mă voi întoarce în Palau. - Și tu poți merge la facultate, dacă vrei.
Și pe tine cine te va ajuta ? Nu ne permitem.
Nu spune asta. Vei merge la facultate ! Te ajut eu.
Promit.
Mersi, tată.
Hank, trezește-te !
S-a întâmplat ceva. Treziți-vă !
De unde e atâta apa ?
Se pare ca viteza de scufundare s-a triplat peste noapte.
- Ce înseamnă asta ? - Ca insula se scufunda mai rapid.
- Parca mai aveam doua zile. - Mai avem doua ore.
Doua ore ?
Daca nu ajungem la submarin, vom fi la 20.000 de leghe sub mari.
Tata ?
Tata !
- A dispărut. - Probabil ca s-a dus sa ude florile.
Nu !
Ce este ?
Aseară mi-a promis ca voi merge la facultate.
Acum știu ce-a vrut sa spună.
Se duce la Muntele de Aur.
Ma duc după el. Mergeți al submarin,
iar daca nu ne întoarcem la timp, plecați fara noi.
Nu pleci singura ! Merg cu tine.
Sean, ai glezna dislocată si sunt cel putin 6,5 km.
Nu-i nimic. Ma descurc.
Sean, are dreptate. Nu vei face față drumului.
- Nu poate merge singură ! - Atunci îi țin eu companie.
Eu te-am chemat pe insulă, deci e vina mea.
Daca harta e corectă, stâncile trebuie să fie la 2,4 km, în direcția asta.
Voi mergeți repede la Nautilius și ne întâlnim pe plajă.
- Avem o singură hartă. - Dă-mi telefonul.
Acum avem două hărți.
Bravo, Hank !
- Mulțumesc că mi-ai spus Hank. - Cu plăcere.
Ai grijă de tine !
Vino, draga mea.
Ne vedem curând. Promit.
Ești gata, Sean ?
Da.
Hai !
Spatele meu !
Aur !
Rugile mi-au fost ascultate !
Aici e Tridentul lui Poseidon. Aici trebuia să fie.
Trebuie să ajungem la stânci. Aici e malul.
Nautilius trebuia să fie într-o peșteră, aici.
- Poate că nu e corectă harta. - Dă-mi să văd.
- Sean, am ajuns unde trebuie. - Unde sunt peștera, Nautilius ?
Acolo.
Nivelul apei a crescut cu 30 m în ultimele 24 de ore.
Nu pot să cred ce se întâmplă ! Am ajuns prea târziu !
Nu, e în regulă.
trebuie să ne gândim la o metodă de a...
Știu !
Tuburi de oxigen.
Vrei să înșirăm lucruri pe care nu le deținem ?
O rachetă portabilă, o iubită, hârtie de caligrafie...
Ascultă, trebuie să... Hârtie de caligrafie ?
Mi-a venit și mie în minte.
- Mai avem niște saci uscați, nu ? - Da.
Luăm ce am găsit pe plajă și ne confecționăm tuburi de oxigen.
Nu inspiri încet, nu faci mișcări inutile.
Ai grijă să controlezi presiunea când te scufunzi.
Dacă murim, ne omoară mama.
Hai să mergem !
Tată ?
Tată !
Ce cauți aici ? Trebuie să fii la submarin.
- Ne vedem acolo. - Tată, încetează !
Încetează !
Tată, gata !
E singura noastră șansă de a te trimite la facultate.
Vreau să duci o altfel de viață, una mai bună.
Tată !
Nu avem nevoie de averi,
atât timp cât suntem împreună.
Să mergem acasă !
Bine.
Mai repede, dle Căpitan !
E la doar 30 m adâncime. Să tragem aer adânc. Ești pregătit ?
- Eu ? Dar tu ești pregătit ? - Bineînțeles !
- Și eu sunt foarte pregătit. - Eu sunt și mai pregătit !
În niciun caz. Sunt de două ori mai pregătit.
- Amânăm, de frică, nu ? - Fii sigur de asta.
În ce direcție mergi ?
Sincer, nu prea știu.
Nu ești sigur ? Dar nu mai avem timp !
În ce direcție e Nordul ?
Pe aici.
Nu, pe aici.
Forța magnetică e prea puternică.
- Asta ce înseamnă ? - Că ne-am rătăcit.
Am reușit !
Nautilius !
Sean, dă-mi lanterna.
Să îl pornim și să îi luăm și pe ceilalți.
Cum găsim Nordul fără busolă ?
Păianjeni.
Am zburat cu o albină uriașă deja.
Nu mă sui pe niciun păianjen.
Păianjenii își fac pânzele orientate spre Sud.
Băieți, cred că am găsit păianjenul.
Nu ! Mergem în direcția opusă !
Panoul de control trebuie să fie pe aici.
Unde e butonul de pornire ?
Cred că acesta este.
- De unde știi ? - Scria în capitolul 17.
Văd că ai citit Jules Verne.
Să-l pornim !
Hai odată !
S-a oprit motorul. Trebuie să verificăm.
Bateriile sunt vechi de 140 de ani.
Va trebui să le încărcăm.
Dar ne trebuie mii de kilowați !
Ne gândim la același lucru ?
- E nebunie curată ! - Exact.
- Ai legat cablul de harpon ? - Da.
Încărcăm bateriile și plecăm.
Dar trebuie să te întorci.
Normal că mă întorc. Cine va pilota chestia asta ?
Nu, mă refer la...
Dacă mă întreabă cineva, o să neg că am spus asta.
Dar trebuie să te întorci !
Au dispărut mulți din viața mea. Nu vreau să te numeri printre ei.
Înainte de a pleca i-am promis mamei tale că voi avea grijă de fiul ei.
Nu ești doar fiul ei, faci parte din familia mea.
Promit că mă întorc !
- Bine ? - Da.
Cine vrea să trăiască o aventură ?
- Unde sunt ? - Nu ne-au așteptat.
Ar face bine să vină mai repede !
Aici !
Unde ești ?
Haide, Hank !
Să-ți văd zâmbetul de 1000 de wați !
Acum !
Da !
Te iubesc, tati !
Și eu te iubesc, draga mea !
Ne prăbușim !
- Am scăpat ! - Nu încă.
Ai grijă ! Ne vom bloca !
Vino în locul meu. Trebuie să ne scoți de aici.
Eu ?
Tu ne-ai adus până aici și poți duce înapoi !
Sean, când te anunț, apasă acel buton.
Ai dreptate. Seamănă cu elicopterul meu.
Bine.
Hank ! Hank !
Apasă !
Am reușit ! Am reușit !
Da !
Am trecut pe pilot automat.
- Felicitări ! - Și ție !
Nu pot să cred că am scăpat de pe insulă !
Da.
Încordează pectoralii.
Nu vreau să fac așa ceva.
E momentul perfect. O să îi placă la nebunie.
- N-o să fac așa ceva. - O să-i placă !
Ați terminat ?
Încordează pectoralii.
Mulțumesc pentru tot.
Și asta merge.
Sunt atât de fericit ! Ce mi-aș mai putea dori ?
Poate dorești să eviți reciful de corali.
Da, e o idee bună !
Bună seara și bine ați venit in croaziera noastră !
Dacă priviți spre stânga, veți observa oceanul Pacific.
Iar începe...
E a treia oară când mă suni, tată. Totul e în regulă.
Am auzit că a fost un cutremur de 3,8 în Ohio. E aproape de tine ?
E la 3000 de km depărtare.
Nu avem cutremure aici.
- Dar vulcani. - Nu.
- Păsări uriașe ? - Pa, tată ! Te iubesc.
Și eu te iubesc. Transmite-i "la mulți ani" lui Sean.
Te sun peste cinci minute.
- Pa, tată ! - Te iubesc. Pa !
Sunteți gata de călătorie ?
Bună ! Scuze că am întârziat.
Bună, draga mea.
- Ai crescut un bărbat grozav. - Nu. Noi îl creștem.
Deschide-l întâi pe ăsta.
Din Camerun ?
E de la bunicul !
Îmi va da cadoul când ne vedem.
Ce mai așteptați ? Aplaudați !
Bunicule !
- Nu-mi vine să cred că ai venit. - Nu aș pierde o așa ocazie !
Voiam să îți dau asta.
- O carte ? - Nu e doar o carte.
E o călătorie în care vreau să mergem cu toții.
De la Pământ la Lună.
- Ce spuneți ? - Nu putem spune decât un lucru.
Cine vrea să trăiască o aventură ?
Nu !
Dragă, ce-i rău în asta ? E doar până la Lună.
Traducerea și adaptarea Paul997